Minden irányba elsétált, ameddig csak lehetett.
Aztán úgy döntött, ott telepszik le.
Ott neveltük fel Franket és Tommyt.
- Maga hol él? - New Yorkban, anya.
Londonban születtem, de sok helyen vagyok otthon.
Apám diplomata volt, folyton költözködtünk.
Ez nagyon komolyan hangzik.
Apám csodás ember volt.
12 éves voltam, amikor meghalt.
Mindenfelé élni egész más, mint egy helyet jól ismerni.
Az ember néha a lelkében éli meg a hovatartozását.
Külön története van ennek a családnak.
Hát igen.
Olyan helyes, ahogy Tommynak szólítja.
Mindig így hívta. Mindig o volt a kedvenc.
Az anyjuk mindenkinek elmeséli, hogy Tom 2 évesen megszökött.
Az istállóban aludt, úgy találtak rá...
egy Percheron csodör 2 nagyhasú kancája közt.
Állítólag a csodör megvédte. Ebben hajthatatlan volt.
Miért viseled mindig ezt a kalapot?
Illik a fejemre.
Felpróbálod?
Mit akartok tolem?!
Ezt minek hívják?
Na jó, még egyszer. Az ölembe ülsz?
Figyeljetek! Nem csinálom többször.
Tartsd az ujjad!
A hurkot megcsomóztam.
Úgy tunik, csak akkor húzhatom le, ha elveszem az ujjam.
Na, most figyeljetek! Lehet?
Még egyszer!
Nem dolök be nektek. Menjetek az anyátokhoz!
Tessék!
- Mi az? - Nem képes nyugton ülni?
Ha New Yorkban soká nyugton ül, tatarozni kezdik.
- Miért érzem úgy, hogy kinevet. - Nem tudom. Miért?
Rossz válasz. Azt kellett volna felelnie, hogy nem nevet ki.
Maga a párbeszédet megoldja egyedül?
Erre kényszerít a világ, Mr. Booker.
Szólíthat Tomnak.
Talán nevetek egy kicsit.
Ha már itt van, akár lazíthatna is.
Csodás ez a vidék.
El tudnék képzelni itt...
egy nyaralót, de hogy tud egyfolytában itt élni?
- Nem hiányzik a világ? - Mi hiányozna belole?
Hát, ha sosem élt városban...
ahol múzeumok, színházak, éttermek és zene van...
- nem tudom megmagyarázni. - Chicago városnak számít?
- Chicagóban élt? - Ott ismertem meg a feleségem.
Maga egy novel élt házasságban Chicagóban?
- Bizony. Egy novel... - Elnézést, nem úgy...
Mérnöknek készültem, o zenét tanult, csellózott.
Dvorák gordonkaversenyét játszotta...
annál szebb zenét még nem hallottam.
Szóval ki nevet kin?
Kocog?
Én futok, nem kocogok!
Nagy szerencse! A medvék itt a kocogókra utaznak.
Jól aludt?
Sehol sem alszom jól, de ez nem a ház hibája.
Van érzékem az állatokhoz...
Csak fiatal még. Nyújtsa lejjebb a kezét...
hogy megszagolhassa!
Gyönyöru állat!
Miért nem lovagol?
- Grace mondta, hogy abbahagyta. - Igazán?
Nem is tudom.
Nincs rá idom.
Azt hittem, tavasz van.
- Jó napot! - Magának is!
Gyere el velem!
Tudsz vezetni?
- Túl fiatal vagyok hozzá. - Nem árt elkezdeni.
- Nem lehet. - Gyerünk, szállj be!
Indíts a kulccsal!
Ezzel?
Ajobb pedál a gáz, a másik a fék.
A lábam miatt nem fog menni.
Csak úgy derülhet ki, ha egyesbe teszed!
Adj egy kis gázt!
Már tudjuk, hogy megy.
Most próbáld újra érzéssel!
Ez az!
Ügyes!
Van egy kis út a végén, arra fordulj rá!
Ezen menj elore! Nem nagy ügy.
Most becsukom a szemem. Menj, amíg tart az út!
- Kétlem, hogy menne. - Hogyne menne! Hisz vezetsz!
Honnan kaptad Zarándokot?
Kentuckyban vettük. Anyával mentünk el megnézni.
Rendkívüli utazás lehetett.
Maga semmitol se fél, Tom Booker?
Az öregedéstol. A feleslegessé válástól.
Grace? Mi történt Zarándokkal?
Tudod, van egy kis gondom. Ha egy lóval dolgozom...
szeretem tudni a történetét. Jobbára a lovak maguk elmondják...
de néha túl zavaros lesz a fejük.
Nem tudom, mit szólsz hozzá. Megértem, ha nem akarod.
De ahhoz, hogy kiderítsem, mi zajlik a fejében...
segítene, ha tudnám, mi történt aznap.
Nem muszáj most. Ha kedved lesz hozzá.
Rád bízom.
- A válasz: Nem. - Még nem is volt kérdés!
Segítsen nekem. Be kell lovagolni ezeket a csikókat.
Rimrock meg úgy érzi, ot elhanyagolom.
Szegény pára!
Olyan hálás lenne, és nagyon vigyázna magára!
- Így fizessek a telefonokért? - Nem, asszonyom. Az ettol független.
- Hoztam kalapot. - Van sajátom.
Tudom. Láttam.
- Túl hosszú a kengyelszíj. - Jó az, csak üljön középre!
- Mint egy vödörbe! - Majd csak újra belejövök.
Akkor nem szólok többet.
Nem úgy értettem. Csak még nem ültem western-nyeregben.
A ló ezt nem tudja. Ülje meg a lovat!
- Szép a tartása. - Köszönöm!
Jól csinálja! Minden rendben?
- Húzzunk bele? - Igen.
Figyeljen a gyeplore! Engedjen rá egy kicsit!
- Jól van? - Igen.
Akkor vágta!
Irigylem az anyját.
De tényleg!
Óriási lehet...
ha az ember olyan helyzetben van már, hogy nem kell mérlegelnie.
Lehetetlen döntéseket hoznia.
Minden aggodalma és rossz döntése épp oly értékes és...
megbecsült, mint mindaz, amit jól csinált.
Nagy megkönnyebbülés lehet.
Micsoda béke lehet benne!
A belso béke meglelése nem a kortól függ.
Honnan tudja, ha nincs az élet maga mögött?
- Maga meglelte a békéjét? - Néha, nem mindig.
Mikor?
Ha a ranch-on ébredek, és tudom, mi a teendom.
Mert otthon vagyok.
Én felébredek, és nem tudok semmit!
Jól tettem-e, hogy idehoztam Grace-t, távol mindenkitol?
Minél jobban igyekszem, annál inkább szétesik minden.
Hagyja szétesni!
- Nem tehetem. - Miért?
- Jól tettem, hogy idejöttem? - Erre nem tudok felelni.
Ha hibáztam, Grace úgyis a tudtomra adja.
Eros akaratú gyerek.
Vajon kitol örökölte?
Köszönök magának mindent. Hogy a házában lakhatunk.
Nem sok hasznát vettük.
Milyen volt a felesége?
Vöröses hajú.
Nem nagyon. Majdnem. A fénytol függött.
Zöld volt a szeme.
És fantasztikusan játszott.
Túláradó érzés volt.
Sosem hallottam még ilyen muzsikát.
És ahogy nézett közben...
Egy szép nap így nézett rám, és elvesztem.
Vele együtt.
Nem akart ranch-on élni, de én meg akartam próbálni.
Gondoltam, zeneórákat adhatna a városban.
A gyerekeink együtt nonének fel Frank srácaival.
De o nem volt boldog itt. Azt mondta, túl nagy a tér.
- Miért nem mentek Chicagóba? - Mert ott túl szuk.
Nem jött össze.
Hogy tudhatta biztosan?
Tudni könnyu. Hangosan kimondani nehéz.
Pedig oly egyértelmunek tunik!
"Nem illünk egymáshoz. Bár tudtuk volna!"
Nem azért szerettem, mert illett hozzám. Csak úgy szerettem.
Ha számít a véleményem, bátor dolog volt idejönnie.
Emelje fel a lábát!
Gyerünk!
Szia, Joe!
Felülhetek a lovadra?
- Megkérdezted Tomot? - Persze.
Biztos, hogy megengedte?
Segítenél?
- Biztos vagy benne? - Segíts már!
Na jó!
Csak nyugi!
Megvan! Sikerülni fog.
Ezt fogjam?
Jól vagy?
Jobb lesz, ha hallgattok!
Túl sok volt a villa, úgyhogy...
- Nagyon csinos vagy! - Kösz!
Kér valaki inni?
A francba!
Segítek anyádnak.
Minden rendben?
Nem mondanám.
Olyan rég foztem már, hogy elfelejtettem.
- És nem találtam sajtot. - Megesszük anélkül is. Segíthetek?
- Érezze magát otthon! - Én itthon vagyok.
Akkor beviheti a tésztát.
- Kimaradt egy gomb. - Köszönöm!
Vennék még.
- Csak nyugodtan! - Köszönöm!
- Megadná a szósz receptjét? - Ez konzerv szósz.
Egyszer én is kipróbáltam egy üveges szószt.
- Az nem volt ilyen finom, igaz? - Igaz.
Tudni kell, hogy melyik a jó márka.
Elárulná ennek a nevét?
Ritkán kímél meg valaki a fozéstol.
Érzékeny témát érintesz.
Diane arról álmodozik, hogy elmegyünk... Hová is?
- Görögországba? - Marokkóba.
Ahol a nok maszkot viselnek, és mindenki leplekben szaladgál.
Ránk fér a pihenés!
- Elutazunk az esküvore. - Nem te jössz!
- Nem is tudod, hogy kell játszani! - De tudom!
Missouri nem egészen olyan, mint Marokkó, Frank.
Ott vannak rokonaim, Marokkóban nincsenek, amennyire tudom.
- Az elobb jöttél! - Nem is!
Fiúk!
- Játszod az agyad elotte! - Pofa be!
- De hagytad leesni a lóról! - Te szemét!
Láttam oket! Megpróbált felülni Gonzóra!
Fiúk!
Lovagoltál?
Ne haragudjon, csak fáradtak. Köszönjetek el szépen!
- Finom volt a vacsora. - Köszönjük!
- Köszönd meg. - Köszönöm.
- Grace megpróbált lovagolni? - Őt kérdezze!
Elnézést, ha rosszat tettem.
Ne hagyja magát!
Minden rendben?
Megpróbáltál újra lovagolni?
Igen.
Eszerint meggyógyultam?
Nem errol van szó.
Csak óriási dolognak tartom, hogy újra lovagolsz.
- Tudom, miért egyedül tetted. - Te mindent tudsz.
Hagyd ezt! Miért nem állsz szóba velem?
Miért vagy dühös rám? Bármit teszek vagy mondok, az rossz.
Most már tudod, ez milyen érzés.
- Kemény vagyok veled, sajnálom... - Igen!
...ha ettol így érzel. De ha rákényszerítlek, akkor...
Egy tökéletes lánynak lehetsz a tökéletes anyja!
Ez nem igazság! Nem magamért teszem!
Hanem, hogy mire felnosz, tudd, hová is tartozol.
Remek munkát végeztél.
Ki akar majd engem így?
Ki fog valaha is megkívánni? Senki.
Bár nem úgy tunik, de megértem, mit érzel.
Ennyi idos voltam, mikor meghalt az apám.
Úgy éreztem, elvesztettem mindent, magamra maradtam.
De itt vagy nekem te.
Éjszakánként imádkoztam...
hogy legyen még egy gyereketek apával...
mert akkor nem kéne olyan különlegesnek lennem.
Tudom.
Tudom, milyen nehéz lehetett elveszteni a legjobb barátnodet...
és megélni, hogy a tested más lett, mint amilyennek akartad.
De egyszer majd ránéz valaki a rendkívüli nore, aki leszel...
és csak azt látja, hogy mennyire szeret.
Akárcsak én.
Konferencia-szolgáltatás. Annie MacLean?
Mr. Gottschalk és Mr. Felton keresi.
Mr. Felton. Egy pillanat!
Kapcsolhatja!
Vártam, hogy visszajöjjön.
Éhes vagy?
Judith mesélt arról a srácról.
A neve titok maradt.
Meg akartuk kerülni a hidat.
Nevettünk valamin. Nem emlékszem, min.
És megbotlott a lova. Judith lába beakadt a kengyelbe.
Annyira megrémült!
Aztán megláttam a kamiont a kanyarban.
Dudált, hogy álljunk félre az útból.
Próbáltam elkapni a gyeplot, hogy félrehúzzam Judith lovát.
A kamion csúszni kezdett...
Nem maradt ido semmire.
Belerohant Judith-ba.
Aki egyszeruen eltunt.
Aztán a kamion felénk jött.
Zarándok felágaskodott.
Én meg leestem.
De Judith... istenem, Judith!
Bocsáss meg!
Nem mondom azt, hogy elmúlik ez a fájdalom.
De semmi rosszat nem tettél.
Bárkivel megeshetett volna, velem, Frankkel vagy Joey-val.
Nincs értelme azon gyötrodni, vajon miért történik ilyesmi.
Volt egy fiú a Feketeláb-rezervátumból.
A ház körül dolgozott. 16 éves, eros, rendes gyerek.
Jó barátok voltunk.
Egy nap fejest ugrott a tóba...
egyenest egy sziklára, és kitörte a nyakát.
Béna lett.
A baleset után idonként meglátogattam.
De o nem volt ott.
Mintha az esze, a szelleme eltunt volna.
Csupán a dühét hagyta hátra...
és a fiú, akit ismertem, elment máshová.
Én tudom, hová megy.
Tudom, hogy tudod.
De te ne tunj el! Tarts ki mindenáron!
Hadd mondjak még valamit!
Mikor Zarándok felágaskodott, tudod, mit gondolok?
Hogy ez a ló annyira szeretett, hogy megpróbált megvédeni.
Ez a véleményem.
- Még egyszer? - Igen.
- Megállja mosolygás nélkül? - Igen.
Nem bírja ki. Kizárt.
- Érzem a megfeszülo izmait. - Tegyen próbára!
- Jóleshet pár napra kikapcsolódni. - Igen.
Bár több ez pár napnál. Már nem vagyok szerkeszto.
- Eloször mondtam ki. - Kirúgták?
Nem, inkább...
De igen, kirúgtak.
- Nem nagyon izgatja. - Még tart a sokk.
Vagy nem is.
Biztos visszavesznek vagy találok másik állást.
Kérdés, hogy akarom-e.
Ráér eldönteni, amikor hazaért.
Ne úgy csapkodj, mint egy cséphadaró!
Lendítsd lefelé, mintha egy golfütovel ütnél.
Alulról.
Mindig is tudta, hogy ilyen életet akar?
Egy farmer lányának...
nem nagy változás farmerfeleséggé lenni.
Hát igen.
- Frank jó ember. - Nincs is nála jobb.
Nem tagadom, néha eszembe jut, mikrol mondok le.
Talán eljutok Marokkóba. Bár valószínuleg nem.
Tomnak sok barátnoje volt a válás után?
Nem kenyerem az ilyen beszéd.
Mikor kerülgetjük a témát. Szóval kérdezzen nyíltan!
Tom sokat jelent nekünk.
Bármit keressen is, ne itt keresse!
Ne vigye bele olyasmibe, amibol oly sokára gyógyult ki!
Tom nemigen tesz olyat, amit nem akar.
Tom jó ember.
A tehetsége mennyei adomány, esküszöm!
De ettol még férfi.
Nem tudtam, hogy...
Valamit muszáj megtudnom.
Biztos benne?
Vissza kell mennem.
Apa?
Apa!
Diane vagyok. Isten hozta!
- Frank. Ő a legidosebb fiam, Joe. - Ő meg Mr. Booker.
- Tom. - Üdvözlöm, Tom!
Köszönöm, hogy befogadta a lányokat!
Máris látom a különbséget, és nagyon hálás vagyok.
- Észrevetted? Nincs bot! - Le vagyok nyugözve.
- Megmutatjuk Zarándokot? - Persze!
- Hozd a csomagokat! - Segítsek?
Viszlát!
Akkor már éreztem, hogy eltévedtem.
Bementem egy boltba a Booker ranch után érdeklodni.
Egy bekötött feju, kedves öregúr igazított útba.
Henry Vanoker! Meglep, hogy nem Mexikóban kötött ki.
Mikor apa Indiában járt, eltévedt fenn a hegyekben.
Amikor visszatalált, azt mondták, új utat fedezett fel...
- és újrarajzolták a térképet. - Hogy került Indiába?
- A Békehadtesttel. - Ott ismerte meg a mamát.
Meséld el, amikor anya Tubabot kereste!
Anya íróno volt, a többit apa elmeséli. Kérlek!
Egy angol lapnak írt. Mi is volt a neve?
- Cambridge Monthly. - Tényleg!
Elhatározta, hogy nekivág egyedül Indiának.
Nem volt hol laknia, de azt mondták, keresse Tubabot.
Ott állt az ajtóm elott, borönddel, írógéppel...
és megkérdezte, hol van Tubab? Azt feleltem: Itt.
- Maga Tubab? - Nem, én Robert vagyok.
Tubab annyit tesz, "fehér ember", és én az vagyok.
Hát így találkoztunk.
Kicsi az ágy. Aludjak inkább az istállóban?
Allergiás vagy a szénára.
Bocs, hogy megleptelek, de csak tegnap engedtek el.
Ne szabadkozz!
Jogod van itt lenni.
Igazad volt.
Sokszor elbizonytalanodtam.
Fáradt lehetsz.
Igen.
- Mintha egy másik ló volna! - Ez még semmi.
- Meddig foglalkozik vele? - Az Zarándokon múlik.
- Gyere, táncoljunk, apa! - Nem.
- Tényleg olyan rövid a nyár? - Dehogy!
Melyik legelore tereljem a teheneket?
A felsore.
Maga idevalósi? Itt nott fel?
A közelben.
Jó hosszú itt a tél. Olyankor mit csinálnak?
Etetjük az állatokat, és reménykedünk, hogy megmaradnak.
Ezentúl így lesz? Nem áll szóba velem?
Magához beszélek! Mondjon valamit!
- Nem. - Miért?
- Nem akarok belemászni. - Már késo.
- Robert rendes ember. - Az érzéseimen nem változtathatok.
- Döntse el, mit akar! - Maga tudja?
Igen. És igyekszem nem elveszni a dologban.
Váratlanul ért, hogy újra így érzek.
Én ide tartozom, Annie. Ez vagyok.
Ezt akarja?
Igen.
Biztos benne?
Igen.
Képes ezt megmondani Robertnek és Grace-nek?
Ha változtathatna az életén, megtenné?
Ezt nem kérheti! Ez nem olyan egyszeru.
De az.
Ez nem tisztességes.
Hát nem.
Holnap meg kell tenned valamit.
Nem lesz semmi baj! Csak várj egy kicsit!
Tom majd lecsillapítja.
- Mit csinál? - Másképp kell hozzáfognunk.
Nem fog fájni neki, ugye?
Eddig se bántottuk soha.
Ez Zarándok nagy esélye. És a tied is.
Rendben.
Hadd készüljön elo!
Gyerünk!
Elég!
Grace, most te jössz!
Gyere!
Ülj ide mellém!
Gyere, és ülj ide mellém!
- De miért hagyná, hogy... - Nézz rá!
Nézz rá!
Semmi baja.
És te sosem okoztál csalódást neki.
Figyelj!
- Nem megy. - Muszáj, Grace!
Még egyszer bízz bennem!
- Mit csináljak? - Ülj ide mellém!
A nyakánál és a fejénél kezdve simogasd végig!
Dörzsöld, simogasd mindenütt!
Ez az!
Jól van. Tovább!
Grace, most megmutatjuk neki, hogy segítsek neked.
Eljön a pillanat, amikor már nincs szükségetek rám.
Ez az.
Nincs mese! Emeld át a lábad a nyergen!
Most pedig felállítjuk!
- Apa! - Csodásan csináltad!
- Készülodik hazafelé? - Tom itt van?
Elment lovakat venni Sheridanbe. Tegnap este.
- Mikor jön vissza? - Nem tudom.
- Szóljon, ha segítsek Zarándokkal! - Jó.
Mikor megy a gép?
12:15-kor. Bookerék 1/210-kor akarnak indulni.
Biztos autózni akarsz Zarándokkal?
Ismerem az utat, és nincs munkám, ami miatt sietnék.
Amúgy is jó lesz egyedül egy kicsit.
- Mikor indulsz? - Amikor ti elmentetek.
- Javasolhatok valamit? - Mit?
Ne siess!
Mi az? Úgy nézel ki, mint akinek baja van.
Tudod, mit?
Úgy éreztem, mintha velem is az történne, ami a lóval.
Két lehetoségem van.
Vagy harcolok a fennálló helyzet ellen, vagy elfogadom.
Nézd...
mindig is tudtam, hogy én jobban szeretlek.
De nem zavart.
Szerencsésnek éreztem magam.
Lenyugözött, hogy...
egy olyan no, mint te, egy olyan férfival kezd, mint én.
Gondoltam, ha mindent jól csinálok...
a legjobb férj és apa leszek.
Az ügyvédi karrierem is csak kettonk miatt volt fontos.
Ha mindez összejön...
nem számít, egyformán szeretjük-e egymást.
Nem kértem többet. Elhitettem magammal, hogy ez elég.
De...
a helyzet az, hogy te nem tudod, mit érzel irántam.
Már azt se tudod, velem akarsz-e élni.
És az az igazság...
nem akarom, hogy hazagyere, amíg ezt el nem döntöd...
így vagy úgy.
Rendben?
Kösz, Joe!
Minden jót, Annie! Sok szerencsét!
Köszönöm!
Maguknak is!
- Beszállás! Indulhatunk, Frank? - Azt hiszem.
- Hogyhogy nincs itt? - Biztos feltartották.
A helyzet az, hogy nemigen szeret búcsúzkodni, szívem.
Amúgy az üdvözlés sem az erossége...
Mehetünk?
- Mikorra érsz haza? - Néhány napon belül.
- Hiányozni fogsz. - Ha eltunnék, tudod, hol kerestess!
Leginkább akárhol.
Majd telefonálok.
A kocsiban utazik vagy mellette fut?
Itt akartam lenni, amikor elmész.
- Nem akarlak elhagyni! - Én sem akarom.
Csak még egypár nap?
És aztán?
Miért történt ez?
Nem teszek fel ilyen kérdéseket. Nem kértem, de szeretlek.
Ilyennek fogadom el az életet.
Tom!
Kilovagolunk még egyszer?
Persze.
Felnyergelem a lovakat.
Rendezte
forgatókönyv
regénye alapján
szereplok
fényképezte
zene
Ripped by: SkyFury